D-ra Jane Austen.
Ce plăcere.
Suntem onorați să fim la balul mătușii tale.
Tu dansezi cu pasiune.
Nicio femeie sensibilă nu ar arăta pasiune dacă scopul ar fi să atragă un soț.
Ca un opus unui iubit?
Stai liniștit, d-nule Lefroy.
- Nu am absolut nicio așteptare. - Nu vroiam să jignesc sau să...
O, nu, nu, bineînțeles că nu. Scuză-mă, numai că m-am încălzit prea tare.
Scuzați-mă.
- O, d-ră Austen. - Scuzați-mă.
E imposibil. Tatăl meu mă presează pentru o hirotonisire rapidă,
în timp ce înclinația mea este către uniforma roșie de căpitan în Armata Maiestății Sale.
Dar nu am niciun ban să cumpăr una.
Eu da.
- Ei bine, desigur că este imposibil. - O, Henry, nu te ascunde față de mine.
Roșul aprins ți se potrivește de minune.
D-ră Austen? Aici erai.
D-ră Austen, nu pot să cred că sunt obligată să am această conversație.
D-nă?
Mama d-nului Wisley, sora mea dragă, a murit de tânără.
Nu am niciun copil al meu.
Sper să nu ajungi vreodată să înțelegi durerea în contextul ăsta.
Hai să zicem doar că dorințele nepotului meu îmi sunt aproape de inimă,
oricât de nemaipomenite pot fi acestea.
Ei bine...
Sănătatea ta pare trainică.
Ai aptitudinile obișnuite.
Persoana ta este agreabilă.
Dar, când o femeie tânără ca tine, primește cererea în căsătorie
de la un gentleman ca nepotul meu, este de datoria ei să accepte imediat.
Dar de ce avem parte?
- O concepție independentă? - Exact.
Nepotul meu, d-ră Austen, a fost într-adevăr foarte binevoitor
în ceea ce a oferit fiicei unei preot obscur și sărac.
Sărac? Doamna se înșeală.
Nu greșesc niciodată.
Tatăl tău este în probleme financiare mari.
Dar nu totul este pierdut.
Are o fată spre care averea a zâmbit.
D-nul Wisley este o oportunitate bună pentru Jane.
Ar trebui să îl accepte imediat.
Nu credeți?
- Lucy, hai să luăm niște sucuri. - Ce? Mamă.
Am aflat de cererea în căsătorie a d-nului Wisley.
Felicitările mele.
Este vreo alternativă pentru o femeie bien educată dar cu o avere mică?
Cum de poți să-l accepți?
Chiar și cu banii și casele sale,
cum poți tu, dintre toți oamenii, să te dăruiești fără iubire?
Cum mă pot dărui?
Pleci mâine.
- Am făcut-o bine? - Foarte, foarte bine.
Vroiam, doar odată, să o fac bine.
Nu am niciun ban, nicio proprietate.
Sunt total dependent de nebunul de unchi al meu.
Încă nu pot să-ți ofer o căsătorie, dar trebuie să știi ce simt.
Jane, sunt al tău.
Sunt al tău, sunt al tău, toată inima și sufletul meu.
E mult mai bine așa.
Lasă-mă să decid eu asta.
Ce vom face?
Ce trebuie.
"Draga mea Cassandra, inima mea are aripi.
"Datoriile și grijile s-au sfârșit.
"În curând, voi scăpa de preocupările acelei mari doamne și a nepotului ei vivace.
"Eliza, Henry și cu mine vom veni la tine la coasta mării,
"dar suntem obligați să ne întrerupem călătoria noastră în Londra.
"Tom și-a asigurat o invitație de a sta la unchiul său, judecătorul.
"Să sperăm că o să-l conving de faptul că sunt acceptabilă.
"Te rog, distruge această scrisoare rușinoasă
"în momentul în care îți vei reveni din uimire.
"A ta, plină de iubire și aflată în grabă, Jane. "
Tom! Oaspeții noștri au sosit.
Comportă-te decent.
Contesă.
D-nule.
- Bine ați venit... - D-na contesă.
D-na contesă. Rar, mult prea rar, casa mea are parte de prezența nobililor.
Și desigur, prietenii săi. Vă rog.
Stați puțin. Nu este niciun moment de pierdut.
Nepotul meu a propus un plan pentru distracții în oraș.
Plăcerea este, așa cum ați putea spune d-nă, punctul său forte.
O, da?
Ce bătălie a fost, Tom?
Villers-en-Cauchies.
Foarte bine. Au fost măcelăriți mii. A servit pentru că i-a dat afară pe francezi.
Ooo...nu mă refeream la dvs., d-nă.
Nu-ți fie frică să-i vorbești de rău pe iacobini, în numele meu, d-nule judecător.
- Mi-au ghilotinat soțul! - Nenorociții! Bestiile!
- Iar proprietățile? - Confiscate.
Un dezastru.
Bineînțeles, de atunci, toată avuția mea a fost portabilă...
Da, averea portabilă e ca fericirea în portmoneu.
Sesizez cumva ironie?
După părerea mea înțeleaptă, ironia este asemenea unei insulte, dar cu zâmbet.
Exact.
Nu.
Nu?
Nu, ironia este împletirea adevărurilor contradictorii
pentru a obține un nou adevăr contradictoriu, cu un surâs sau un zâmbet,
și mărturisesc că adevărul trebuie să apară din unul sau din altul,
sau o consider ca pe un fals sau o negare a însăși naturii umane.
Verișoara mea este scriitoare.
- Ce scrie? - Jane?
Romane.
O tânără femeie a familiei?
Da, unchiule, iar mâine mergem să vizităm alta, d-na Radcliffe.
S-a închis în sine, aproape ca o solitară, dar știu că soțul ei a terminat Dreptul.
- Cine? - Autoarea, d-na Radcliffe.
- Scrisul este profesia ei. - Ce?
500 de lire, unchiule, pentru ultimul roman, "Misterele lui Udolpho".
- Și 800 de lire, bănuiesc, pentru viitorul. - "Italianul".
Mai mult de 1.000 de lire?
Timpurile, timpurile...
Trăiți atât de liniștit.
Și încă romanele dvs. sunt pline de dragoste, pericol, teroare.
Tot ce nu e în viața mea.
Aparent.
Despre ce ai vrea să scrii?
Despre inimă.
O știi?
Nu în întregime.
În timp o vei face.
Și chiar dacă dai greș, de aceea ai imaginație.
Imaginația v-a adus independență.
Pe pielea mea și a soțului meu.
Săracul William.
A avea o soție ce are minte nu e considerat a fi în regulă.
A avea o soție cu reputație literară este deja destul de scandalos.
Dar trebuie să fie posibil?
Să trăiești și ca soție, și ca autor?
Cred că.
Deși n-a fost niciodată ușor.
Chiar pot avea asta?
Ce, mai precis?
Pe tine.
Pe mine, cum?
- Viața asta cu tine. - Da.
Lefroy.
- Grăbește-te. Judecătorul. - Omul ăla e ca un câine luxuriant.
Va fi generos, sunt sigur.
- Și vei vorbi tu cu el? - Mâine, îți promit.
Chiar trebuie să zic noapte bună.
- Noapte bună. - Noapte bună.
- D-ra Austen? - Da?
Noapte bună.
Știi, cred că mama are dreptate. Un soț, cât mai repede, ar fi cel mai bine.
Cinci fete cu puțină avere.
"...la fel de sensibil și de călduros cum un bărbat violent în dragoste trebuie să facă.
"D-nul Wickham era bărbatul fericit către care toate femeile își îndreptau privirile."
"...subiectiv, preconceput, absurd.
"Urmărește prima apariție la Pemberley Woods."
"Bucuria pe care acest răspuns îl produce..."
"Nu o voi face. Nu îmi voi stăpâni sentimentele. "
- Bună dimineața, d-nule. - Bună dimineața?
- S-a întors lumea cu susul în jos? - D-nule?
Bănuiesc că d-na contesă se bucură de vizita ei?
- Așa cred, d-nule. Eu... - Frumoasă femeie...frumoasă femeie.
Într-adevăr.
- Speram să discutăm o problemă precisă. - Situația ta nu-ți permite să negociezi.
Acum că ai avut posibilitatea să devii familiarizat cu d-ra Austen însăși,
sunt sigur că-ți vei da seama, la fel ca și mine, că este o tânără remarcabilă.
- Este incredibil! - Dacă-mi permiteți să vorbesc, d-nule.
Nu este nevoie. Scrisoarea asta arăta tot.
Scrisoarea?
Acum știu de ce erai în Hampshire.
- Este de la Steventon. - E adevărat
că ai trecut peste mine în legătură cu această fată?
Am vrut s-o cunoști pe tânăra fată.
Am vrut să intre în grațiile tale cât mai discret.
Mă orbești cu văduva cea bogată
și apoi faci insinuări cu această femeie săracă care vânează bărbați.
- Mai moderat, d-nule, te implor. - Autoare ironică...
Aș fi vrut să o cunoști tu singur.
Eram sigur că meritele ei ar fi vorbit de la sine.
Gândiți-vă, d-nule, fericirea mea e în mâinile voastre.
Fericire?
La dracu', nepotule,
Aș fi preferat să fii un ticălos, având șanse de recuperare
decât un bolnav de dragoste încurcat într-un mariaj nepotrivit.
Unchiul meu nu a vrut să-și dea acordul.
- Scrisoarea și-a făcut datoria. - Cine a scris-o?
Lady Gresham?
Sau nepotul ei.
Ei cred că pot face ce vor cu noi, dar eu nu voi accepta asta.
Nu avem altă soluție.
Desigur că avem.
Eu...
depind integral...
...de unchiul tău.
Și eu depind de tine.
Și ce vei face?
Ce trebuie.
Am o datorie de familie, Jane. Trebuie să mă gândesc la ei așa cum...
Tom...
Este...Este tot ce vrei să-mi spui?
La revedere, d-nule Lefroy.
Sentința acestei curți este aceea ca tu să fii dus de unde ai venit
adică la locul execuției,
acolo unde vei fi spânzurat până vei muri.
Dumnezeu să aibă milă de sufletul tău.
Următorul.
S-a purtat atât de urât cu tine, Jane.
Probabil curând ne vom putea reîntoarce în Steventon.
Sunt ceva știri despre Robert?
A ajuns în sfârșit în San Domingo.
Bine.
Un pahar cu vin, d-nule?
Da.
Da, un toast din partea unui membru al profesiei către altul.
Îmi pare rău că am fost nepoliticos în trecut.
D-nul Wisley?
Deci, scandaloasa d-nă Radcliffe.
E la fel de gotică ca și în cărțile ei?
Nu la exterior,
dar în interior este destul de pitorească, bănuiesc.
Adevărul adevărat.
Este un mesaj pentru reverendul Austen.
- Mesaj pentru reverendul Austen. - Mulțumesc.
Unchiule?
Ce este?
Se pare că el a murit foarte repede după ce a ajuns în San Domingo.
Dumnezeule, abia a ajuns acolo.
Și ce boală a avut?
Febră galbenă. Lordul Craven a scris.
A spus că dacă știa că e logodit pentru căsătorie,
nu l-ar fi luat niciodată.
Jane, mai este ceva.
D-nul Lefroy, Tom.
Ce?
Aș ține lucrul acesta departe de tine dacă aș putea.
Se află aici în vizită la d-na Lefroy și eu...
Este logodit.
Atât de devreme?
O scrisoare?
Nu.
E ceva ce am început în Londra.
E povestea unei femei tinere.
Două femei tinere.
Mai bune decât condițiile lor.
Ca multe altele.
Și doi domni tineri care au primit
mai mult decât meritau, așa cum mulți primesc.
Cum începe povestea?
- Rău. - Și apoi?
Se înrăutățește.
Cu puțin umor, sper.
Cum se termină?
Amândoi au parte de finaluri triumfătoare, fericite.
Căsătorii strălucitoare?
Căsătorii splendide,
cu bărbați foarte bogați.
Mi-ai pus o întrebare.
Sunt gata să-ți dau un răspuns. Dar este o problemă ce trebuie rezolvată.
Nu te pot înțelege, d-nule Wisley.
Uneori, ești...
...cel mai manierat bărbat pe care îl cunosc și totuși ai...
"Totuși", ce cuvânt trist.
Și totuși, scrii pentru a obține un efect cât mai mare.
- Vorbesc, desigur, despre scrisoare. - Ce scrisoare?
A fost mătușa ta cea care a trimis-o în numele tău?
Ce mai contează?
Într-un fel sau altul, iubirea ne prostește pe toți.
Sper ca, cu timpul, iubirea să aibă parte de o opinie favorabilă din partea ta.
Emoția este absurdă.
Atunci când consideri sexul, asupra căruia este adesea direcționat,
imperceptibil față de prostie.
Mulțumesc pentru onoarea cererii în căsătorie. O accept. O zi bună.
George, George.
D-nul Wisley este...Este un om onorabil.
Vei avea mereu un loc în inima mea.
D-ră Austen.
D-nule Lefroy.
D-nule.
Cred că trebuie să vă felicit, d-nule Lefroy.
Și ai venit să vizitezi un vechi prieten, în asemenea timpuri. Ce frumos din partea ta.
Am venit
să ofer o explicație, într-un târziu,
pentru comportamentul meu. Nu mă pot gândi cum s-o spun.
Vorbește-mi despre femeia ta, d-nule Lefroy.
De unde este?
Din ținutul Wexford.
Din zona ta. Excelent.
Cu ce ai câștigat-o? Cu manierele tale, zâmbete și mulțumiri?
Nu, nu, nicidecum.
Nu, chiar am mai trecut prin această stare. Ar trebui să-l detest atunci când îl văd.
Și te înșeli.
Sunt chiar imparțială față de super-dotată d-ră Wexford...
Nu pot face asta.
Și te-ai mărita cu Wisley?
Te rog?
Dacă este măcar un pic de adevăr sau dreptate în tine...
- ...nu te poți mărita cu el. - Nu, d-nule Lefroy.
Dreptatea, după cum ai și recunoscut, nu o cunoști prea bine,
iar adevărul chiar mai puțin.
Jane, am încercat. Am încercat și nu pot trăi așa.
Poți?
Jane, poți?
Ce valoarea va mai avea viața dacă nu suntem împreună?
Pleacă cu mine.
Să fugim pe ascuns?
Este exact ce propun.
Vom pleca spre Londra, vineri vom fi în Scoția, ca soț și soție.
- Părăsim tot? - Tot.
E singura cale să fim împreună.
Vei pierde tot.
Familia, locul...pentru ce?
O viață de corvoadă și venituri neînsemnate?
Un copil în fiecare an și nicio șansă de mai bine?
- Cum vei scrie, Jane? - Nu știu.
Doar că fericirea a pus stăpânire peste mine și nu pot face nimic.
Nu are niciun sens.
Dacă l-ai avea pe Robert înapoi, chiar și așa,
ai face-o?
- Te rog ascunde-mi plecarea cât mai mult. - Stai.
Ține.
Ia astea. Acum pleacă, repede.
Hai. Dacă ne grăbim, putem prinde trăsura de dimineață.
Ești sigură?
Ai grijă.
- Vine? - Nu încă.
Strânge-mi mâna, în regulă?
Grăbește-te. O aud cum se apropie.
Aici este.
Două pentru Londra. Vom sta la prima clasă.
- Da? - În regulă, domnule.
Hampshire, ținutul tău natal.
Era.
Toată lumea afară, d-nelor și d-nilor, vă rog.
- Trebuie să mai ușurăm încărcătura. - Nu, lasă-mă pe mine.
Ar trebui să vă cer, d-nilor, să mă ajutați, să puneți umărul.
Acum, d-nule, dacă puteți, împingeți trăsura. Scuzați-mă, d-nule. Domnul cel tânăr?
- Da, da. - Tu pe cealaltă parte, mulțumesc.
- Tinere, te rog vino. - În regulă.
Te deranjezi să ne ajuți? Mulțumesc.
Gata, toți împreună acum, d-nilor... vă rog?
Unu, doi...
și la trei împingem.
Haide.
"Dragă Tom,"
"Banii trimiși de tine au sosit exact la timp. "
Unu, doi și trei!
"Acest lucru a fost foarte apreciat de tatăl tău și de mine."
"Ești atât de darnic să împarți alocația unchiului tău."
"Într-adevăr, nu mă gândesc cum am supraviețui fără ea. "
Foarte bine. Mulțumesc, d-nilor.
În regulă, d-nelor și d-nilor. Înapoi în trăsură, cât de repede puteți.
Suntem pregătiți.
- Îngrijorată? - Nu.
- E vorba de pierderea reputației tale? - Nu.
Ci de pierderea ta.
- Eu nu... - Haideți, d-nule, veniți. Trăsura pleacă.
Vino.
Schimbăm caii. Douăzeci de minute.
Biroul se află în spatele hanului. Jos, cum doriți.
Câți frați și surori ai în Limerick, Tom?
Destui. De ce?
Care sunt numele lor?
Ei...
De cine depind ei?
Reputația ta este distrusă.
Imoralitatea ta este un fals frumos.
- Pot obține bani. - Nu e de ajuns.
Mă voi ridica.
Cu o Curte Judecătorească drept inamic? Și o soție fără bani?
Dumnezeu știe câte guri depind de tine?
Prietenul meu drag, te vei scufunda, și noi odată cu tine.
- Eu voi... - Hampshire Flyer.
Hampshire Flyer pleacă în câteva minute.
Nu! Nu, Jane!
Nu voi renunța în veci la tine!
- Tom... - Nu vorbi sau gândi.
Doar iubește-mă. Mă iubești?
Da.
Dar dacă dragostea îți distruge familia, se va distruge singură.
- Nu. - Ba da.
Într-o lungă și înceată degradare plină de vinovăție, regret și rușine.
Nu are sens.
Adevăr.
Făcut din contradicție.
Dar trebuie să fie însoțit de un zâmbet.
Sau îl voi considera un fals și atunci nu ar fi trebuit să ne fi iubit vreodată.
Te rog.
La revedere!
Fugarul tipic: "O voi face, nu? "
D-ră, d-ră.
În regulă, acum poți pleca.
Alo?
- Unde sunt toți? - Va caută, d-nă. Peste tot.
- Mulțumesc, Jenny. - D-nule Warren.
Familia dvs. a încercat să țină problema departe de servitori, dar...
Unde e ticălosul ăla de Lefroy? Dumnezeule, dacă Henry îl găsește, îl omoară.
Nu-l va găsi.
Iar dacă o va face, nu-l va ucide.
Nu e nevoie.
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Înțeleg, înțeleg.
Jane,
poate am mai puțin șarm decât Lefroy.
Farmec superficial pentru unii. Pentru alți, multă afectivitate, dar...
- N-am speranțe. - Speranțe?
Nici nu-ți poți imagina.
Mulțumesc pentru adevărata onoare a ofertei,
dar nu mai sunt femei în Hampshire?
Tu ai scris judecătorului.
Trebuie să apreciezi cât de mult te-am iubit mereu.
Ei bine?
Te-ai întors la noi.
Pleacă.
D-nule Austen, trebuie să vă informez că nu voi veni la slujbă astăzi.
- Nu în prezența aceste tinere. - Într-adevăr...
- Dacă trebuie să vorbesc simplu. - Mătușă...
Cred că fiica ta cea mică a fost într-o călătorie.
- D-na consideră călătoria un delict? - Călătorie nepermisă.
În plus, să știți că nepotul meu și-a retras cererea de căsătorie
față de cineva fără familie, avere, importanță
și în care nu poți avea deloc încredere.
- Are familie, doamnă. - Într-adevăr are.
Importanța poate depinde de alte probleme pe care d-na le poate intui.
Cât despre avere, o femeie tânără ar trebui să depindă doar de ea.
Interesantă părere, d-ră Austen.
Însoțește-mă la o plimbare pe lângă râu ca să dezvoltăm subiectul.
Wisley?
Îmi pare rău dacă purtarea mea v-a dezamăgit, d-nule Wisley.
Se pare că nu te poți căsători fără un pic de iubire.
Sau chiar și cu ea.
Te respect pentru asta și-ți împărtășesc punctul de vedere. Nici eu n-aș putea.
Mereu am sperat să-ți câștig dragostea în timp,
dar aș vrea în zadar să fiu iubit eu, și mai puțin banii mei.
Ne despărțim ca și prieteni?
Da.
- Deci, vei trăi... - Cu stiloul. Da.
Vor avea toate poveștile tale finaluri fericite?
Personajele mele vor avea parte,
după puțină povară,
tot ce își doresc.
Binele nu duce mereu la finaluri fericite.
Este un adevăr universal recunoscut.
"... ca un bărbat singur cu o avere bună"
"își dorește o soție. "
"Cu toate astea, nu se cunosc sentimentele sau punctele de vedere
"ale unui asemenea bărbat,
"de la prima sa intrare în ținut,"
"iar acest adevăr este atât de bine plasat în mințile familiilor din ținut,"
"încât este considerat proprietarul de drept al unora dintre fiicele lor."
" 'Draga mea d-nă Bennett, i-a spus el într-o zi,
" 'ai auzit că Netherfield Park este în sfârșit vândut?' "
"D-nul Bennet i-a răspuns că nu."
" 'Dar', răspunse ea... "
Este d-ra Austen? Chiar d-ra Austen?
Nu, d-nă. Acea curtoazie, potrivit obiceiurilor precedente,
aparțin surorii mele mai mari.
D-ra Jane Austen, autoarea lui "Mândrie și prejudecată"?
Sora mea dorește să rămână anonimă, dar considerația dvs. este apreciată.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Vă rog, intrați.
Nu ar trebui să-l iert în veci pe Henry pentru asta.
Ba da, o vei face. Mereu îl iertăm pentru orice.
Jane, un vechi prieten.
A întârziat ca de obicei.
D-na contesă, d-ră Austen.
D-nule Lefroy.
Permiteți-mi să vă fac cunoștință
cu cel mai dornic admirator al dvs., fiica mea, d-ra Lefroy.
D-ră Austen, ce plăcere să vă întâlnesc.
Veți citi pentru noi în seara aceasta?
Păi, vedeți, sora mea nu citește niciodată.
Altfel, cum ar trebui să rămână anonimă?
- Dar... - Jane.
Voi face o excepție,
dacă noua mea prietenă își dorește asta.
Vino, stai lângă mine.
E încântătoare, Tom.
"A început acum să înțeleagă"
"ca el era bărbatul cu care, din punct de vedere al caracterului și al aptitudinilor,"
"s-ar potrivi cu ea."
"Puterea sa de gândire și temperamentul, deși nu sunt ca ale ei,
"ar fi corespuns tuturor dorințelor ei."
"Ar fi fost o căsătorie avantajoasă pentru ambele părți."
"Cu liniștea și vioiciunea sa,"
"mintea sa s-ar fi înmuiat, manierele s-ar fi îmbunătățit,
"iar din raționamentul lui, informația și cunoașterea lumii,
"trebuia să primească beneficiul unei semnificații mai mari."
"Dar niciun mariaj fericit nu poate arăta mulțimii
"ce era de fapt fericirea conjugală."
În scurta sa viață, Jane Eyre a scris șase dintre cele mai mari romane
din literatura engleză.
Tom Lefroy a avut o carieră de succes în avocatură,
și a devenit Lord-Șef al Curții de Justiție din Irlanda.
Și-a numit fiica cea mai mare "Jane".
Nici Jane și nici sora sa, Cassandra nu s-au căsătorit vreodată.
Traducerea și adaptarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: Danez, DOX, Wishmaster
Completarea, corectarea și revizia generală a textului: Lovendal